Mežtaka - Dabas skaistums
99. posms. Jāņukrogs – Bigauņciems.
Cauri Ķemeru Nacionālajam parkam
Šķērsojusi apvidu ar dažām viensētām, Mežtaka izlīkumo cauri skaistiem skujkoku mežiem un tālākos 6,5 km gar Čaukciemu līdz pat pagriezienam uz Zaļo kāpu ved pa Antiņciema–Smārdes ceļa malu. Apkaime ir līdzena, jo posms ietilpst Piejūras zemienes Engures līdzenumā. No Zaļās kāpas paveras plaši skati uz Zaļo un Raganu purvu. Nelielais meža ceļš izlokās gar kāpas apakšējo daļu un divās vietās purvu šķērso pa koka laipām. Ķemeros Mežtaka virzās gar Partizānu, Robežu, A. Upīša, Katedrāles un E. Dārziņa ielām, gar Meža māju un Vēršupīti, kurā ieplūst sēravotu ūdeņi. Šķērsojot Tūristu ielu, tā turpinās pa Dūņu ceļu līdz Slokas ezeram. Tālāk Mežtaka šķērso Vēršupītes dumbrājus, kas ir vieni no izcilākajiem mitro mežu biotopiem visā Mežtakas Kurzemes daļā. Pie Melnezera tā pagriežas uz Vecā Ķemeru ceļa un pēc 2 km nonāk Bigauņciemā. Aiz Talsu šosejas (P128) Mežtaka sasniedz Rīgas jūras līča krastu un savienojas ar Jūrtaku. Mežtaka visā posma garumā ved cauri Ķemeru Nacionālajam parkam (ĶNP).
Posms iet cauri Ķemeru Nacionālajam parkam, iekļaudams arī populāras dabas izziņas takas - Kaņiera taku, Dumbrāju taku, Slokas ezera taku, Ķemeru parku un Zaļo kāpu, ko ieskauj purva masīvs. Liela mežu biotopu daudzveidība. Piemērota vieta putnu un zvēru vērošanai. Viena no Ķemeru vērtībām ir senās kurortoloģiskās un balneoloģijas (dūņas) tradīcijas, par kurām liecina ēkas, kas saglabājušās no 20. gs. sākuma. Ir atjaunots Ķemeru parks, ūdenstornis, no kura var redzēt apkaimi no putna lidojuma.
98. posms. Tukums – Jāņukrogs.
Cauri labākajiem apkaimes sēņu mežiem
Pa Melnezera ielu Mežtaka pamet Tukumu. Līdz pat Milzkalnei tā vijas cauri skaistiem mežiem, izņemot īsu posmu gar Jaunūdru ceļu. Mežtaka met lokus augšup un lejup pa Raudas paugurmasīva stāvo pauguru mugurām. Viens no augstākajiem punktiem ir Milzkalns, 113 m vjl. Šķērsojusi Tukuma–Milzkalnes–Smārdes ceļu (V1446), Mežtaka izved cauri Šlokenbekas muižai, šķērso Slocenes upīti, apmet loku Bērzājiem un tālāk gar Slocenes kreiso krastu aizlokās cauri skaistajiem mežiem līdz Kārniņu kapiem Tukuma–Milzkalnes–Smārdes ceļa malā. No šejienes Valguma ezers, kura apkaimē atrodas naktsmītnes, ir aptuveni 2,5 km attālumā. Aiz Bērzājiem sākas Ķemeru Nacionālais parks (ĶNP).
95. posms. Sabile – Kandava.
Viens no skaistākajiem Kurzemes dabas parkiem
Mežtaka turpinās pa Abavas kreiso krastu – Kr. Barona ielu. Tālāk kā maza taciņa tā šķērso Abavas senlejas pļavas un mežu pudurus, līdz sasniedz pakalnu, ko sauc par Zviedru cepuri. Aiz Zviedru cepures pa mazu lauku ceļu Mežtaka virzās līdz Plostu–Pūces ceļam (V1471), šķērso Amulu un pie Kalnmuižas uzvijas augšup Abavas senlejā, pa kuru nākamos 6 km ved līdz Aizdzires muižas parkam. Vēl 1 km ziemeļu virzienā, un Mežtaka šķērso Abavas senleju visā platumā, atklādama vienus no skaistākajiem senlejas skatiem. Abavas senlejas dziļums šajā vietā ir ap 40 m. Aiz Zvejnieku tilta Mežtaka paceļas senlejas ziemeļu nogāzē, kur sastādīti vīnogu dārzi. Izlīkumojot cauri mežam, tā šķērso Kandavas–Rendas ceļu (P130) un tālāk pa Sabiles ielu sasniedz Kandavu. Pa šīs ainaviskās mazpilsētas Lauku, Ozolu, Zīļu, Sabiles un Pils ielām Mežtaka nonāk līdz Bruņinieku pilskalnam. Visā posma garumā Mežtaka vijas cauri dabas parkam “Abavas senleja”.
Posms ietilpst dabas parkā "Abavas senleja". Raksturīgi meža masīvi, kas mijas ar atklātām lauksaimniecības un pļavu zemju ainavām Abavas senlejas krastos ar nelielām mazpilsētām - Rendu, Sabili un Kandavu un to vēsturiskajiem centriem. Abavas senleja ir viena no plašākajām un iespaidīgākajām Latvijas un Kurzemes upju senlejām.
94. posms. Renda – Sabile.
Uz vīna un sidra pilsētu – Sabili
Mežtaka Rendā īsu gabaliņu izlokās gar Īvandes upītes klinšainajiem krastiem un tad izved uz Kroju ceļa. Sākumā redzamas atklātas ainavas, bet vēlāk taka turpinās cauri mežam. Vietām paveras skati uz Abavas senleju. Pamazām nomainās dabas ainavas, jo Mežtaka pamet Kursas zemienes Pieventas līdzenumu un lēzeni paceļas pa Austrumkursas augstienes Vānes nolaidenumu, sasniedzot 50–60 m vjl. Pirms Valgales ciema tā apmet loku apkārt dziļajai Valgales upītes gravai un līdz pat Sabilei virzās pa Abavas senlejas pamatkrasta augšdaļu, tikai pie Sabiles nolaižoties lejā līdz Abavas tiltam (Lāčplēša, Kuldīgas ielas). Sabiles apkaimē jau atkal nomainās dabas apvidus un te vērojamas Austrumkursas augstienes Saldus pauguraines ainavas. Abavas senlejas dziļums starp Rumbciemu un Sabili sasniedz aptuveni 40 m. Mežtaka šajā un nākamajā dienā šķērso dabas parku “Abavas senleja”.
Posms ietilpst dabas parkā "Abavas senleja". Raksturīgi meža masīvi, kas mijas ar atklātām lauksaimniecības un pļavu zemju ainavām Abavas senlejas krastos ar nelielām mazpilsētām - Rendu, Sabili un Kandavu un to vēsturiskajiem centriem. Abavas senleja ir viena no plašākajām un iespaidīgākajām Latvijas un Kurzemes upju senlejām.
83. posms. Paplatelė – Plateliai.
Apkārt lielākajiem ezeriem Žemaitijas Nacionālajā parkā
Pirmos 3,5 km Mežtaka ved pa skaistiem mežiem, kas klāj Žemaitijas augstienes paguru nogāzes. Līdz Aukstā kara muzejam tā sakrīt ar Plokštines izziņas taku. No muzeja Mežtaka 5 km garumā seko Plokštinės ceļam, kur izveidots gājēju/veloceliņš un, tuvojoties Plateļu ezeram, nolaižas ezera ieplakā. Pie ceļa Nr. 3202 (Malūno iela) Mežtaka pagriežas pa kreisi uz dienvidaustrumiem un tūlīt pēc 0,3 km seko pagrieziens pa labi uz dienvidiem - dienvidrietumiem. Pēc aptuveni 0,5 km tā sasniedz Ilgio Ežero ielu. Nākamo 5,5 km garumā Mežtaka apmet plašu loku apkārt Iļģa un Beržoras ezeriem, sasniedzot Beržoras ciemu. Aiz ciema, virzoties pa Plungės ielu pēc 2 km Mežtaka sasniedz Plateļu pilsētas centru un pa Ežero ielu izmet vēl vienu loku līdz pludmalei un Šeireės izziņas takai. Tālāk pa Ežero, Naujoji un Žemaičių Kalvarijos ielām Mežtaka atgriežas pilsētas centrā.
Mežtakas posms, kas ved cauri Žemaitijas Nacionālam parkam, iepazīstinot ar mežu, ezeru, mitrāju u.c. biotopiem, sugu daudzveidību. Skatu tornis un skatu vietas ir piemērotas ainavas fotografēšanai un filmēšanai, dabas izziņas takas - dabas daudzveidības iepazīšanai. Papildus informāciju var iegūt nacionālā parka apmeklētāju centrā.
80. posms. Buožėnai – Plinkšės.
Cauri Plinkšu meža biosfēras apgabalam
No Božēniem Mežtaka izmet zigzagveidīgu loku, pēc 5 km šķērso Seda–Gaudikaičiai ceļu (Nr. 161) un pēc 2 km nonāk Gadūnavu ciemā. Tālāk tā virzās uz ziemeļiem un pēc 2,5 km sasniedz Pamarkijos mežu. Nākamos 7 km Mežtaka šķērso Plinkšu mežu biosfēras apgabalu un nonāk Plinkšu ciemā, pēc 2 km sasniedzot šī posma galamērķi. Posma sākumā vērojamas atklātas Žemaitijas augstienes ziemeļdaļas ainavas, bet tā otrajā pusē ceļš pārsvarā ved pa mežaini.
79. posms. Telšiai – Buožėnai.
Cauri Germantas ainavu liegumam
Mežtaka pa gājēju promenādi izmet loku gar Masča ezera ziemeļu krastu un tālāk pa Ežero, L. Giros un Plungės ielām (ietves, gājēju/veloceliņi) virzās uz rietumiem. Apmēram 2,5 km attālumā no Masča ezera tā pagriežas pa kreisi uz dienvidrietumiem, un pa ceļu Nr. 4606 dodas Lieplaukė virzienā. Pēc 2,1 km pie Užgiriai ciema Mežtaka pagriežas pa labi uz ziemeļiem, lai pa mazām meža takām un koka laipām šķērsotu Germantas ainavu liegumu. Aiz Germantas ezera tā turpinās pa J. Petrovskio ielu, nogriežas uz Plungės, šķērso dzelzceļu, ceļu aplī nogriežas pa labi (Margiukų iela), tad pa kreisi (Šilelio iela), šķērso A11 šoseju un pa nelielu lauku ceļu pēc 5 km sasniedz Buožēnu ciemu.
Mežtakas posma vidusdaļā atrodas Germantas aizsargājamo ainavu apvidus, kura mērķis ir saglabāt Žemaitijas augstienei raksturīgās ainavas ar mežiem, upītēm, purviem, avotiem un citiem mitrājiem. Lietuvā un Eiropas mērogā aizsargājamu sugu putni, augi, sēnes un ķērpji. Izveidotas marķētas dabas izziņas takas un velomaršruti, atpūtas vietas un peldvietas. Germantas ezers – iecienīta Telšiai un apkaimes iedzīvotāju atpūtas vieta.
76. posms. Gaulėnai – Pavandenė.
Uz vietu, kur Žemaitijas raganas pulcējušās
Šajā Mežtakas posmā ir viens no Žemaitijas augstienes augstākajiem reģioniem un viens no augstākajiem pauguriem – Šatrijas kalns, no kura paveras izcila ainava (228 m). Žemaitijas augstieni caurauž mazi, līkumaini ceļi, kas ik pa brīdim uzlokās kādā augstā paugurā, lai aiz tā atkal strauji mestos lejup. Pirmos 2,4 km Mežtaka virzās gar Ramučiai–Luokė ceļu un tad pagriežas pa kreisi uz dienvidiem, apmetot plašu loku ap Šatrijas kalnu. Aptuveni 2 km aiz Šatrijas kalna Mežtaka nonāk līdz Užmiestis, pagriežas pa kreisi uz dienvidiem un aptuveni 10 km garumā turpinās pa Luokė–Užventis ceļu Nr. 2114. Tad Mežtaka pagriežas pa labi uz dienvidrietumiem un pēc aptuveni 7 km sasniedz Pavandenes centru. Visā maršruta posmā atklātas vietas mijas ar nelieliem meža puduriem, radot jauku mozaīkveida ainavu.
Mežtakas posma sākumdaļā atrodas viens no augstākajiem Žemaitijas pauguriem - Šatrijas kalns (Šatrijas pilskalns) ar vienu no skaistākajiem Rietumlietuvas skatu punktiem. Ietilpst Varņu reģionālā parka teritorijā. Mežtaka vijas pa Žemaitijas pauguru nogāzēm. Piemērota vieta ainavu fotografēšanai, filmēšanai.
74. posms. Kurtuvėnai – Šaukėnai.
Dabas brīnumi Kurtuvēnu reģionālajā parkā
Pa mazām meža takām un nelieliem ceļiem Mežtaka ved cauri Kurtuvēnu reģionālajam parkam. Tajā ierīkotas dabas izziņas takas. No Kurtuvēniemi Mežtaka izved pa skaistu koku aleju un tālāk kā maza lauku taka aizvijas starp zivju dīķiem, nelieliem, pļavām apaugušiem pakalniem, līdz atkal nonāk mežā. Mežtaka apmet loku Vainagu ciemam, pa kok a laipām izved cauri mitrājam un nonāk pie pilskalna Vainagių ezera krastā. Turpmākos 8 km līdz Šaukēniem tā turpinās kpilsētiņā Mežtaka turpinās pa Juodlės ielu.
Mežtakas posms izvijas cauri Kurtuvēnu reģionālajam parkam, kas ir veidots mežu, ūdeņu un mitrāju aizsardzībai. Parka reljefs ir izteikti paugurains un Mežtaka iet pa maziem meža ceļiem, takām. Te ir sastopami boreālie (ziemeļu) meži, staignāju meži un purvaini meži, sugām bagāti egļu meži, neskarti purvi, pārejas purvi un slīkšņas, avoti un avoksnāji, dažāda tipa zālāji, sausas un mitras pļavas. Parkā ir liela sugu daudzveidība, izveidotas dabas izziņas takas. Ezeru krastos ir atpūtas vietas. Apmeklētāju centrs atrodas bijušajā Kurtuvēnu muižas ratnīcā. Kurtuvēnu apkaime ir iecienīta dažādu tradicionālo svētku svinēšanas vieta. Piemērots dabas izziņai, fotografēšanai, filmēšanai u.c.
73. posms. Dengtiltis – Kurtuvėnai.
Cauri Kurtuvēnu reģionālajam parkam
Kurtuvēnu reģionālais parks ir viens no mežainākajiem Viduslietuvas apvidiem ar ļoti izteiktām, ledāja veidotām reljefa formām Žemaitijas augstienes rietumdaļā starp Dubīsas un Ventas ielejām. No Dengtilča pa maziem meža ceļiem Mežtaka izved uz Kelmė ceļa (Nr. 2106), īsu brīdi virzās gar to ziemeļaustrumu virzienā un pēc 0,4 km nogriežas pa kreisi. Tālāk tā apmet plašu loku un pa meža takām turpinās Pageluvja un Geluva ezera virzienā. Apmetusi loku ap Geluvas, Barsukīna un Dubukas ezeriem, Mežtaka turpinās rietumu un ziemeļrietumu virzienā, pa tuneli šķērso A12 šoseju un tālāk pa atklātākām vietām, kur izvietojušies nelieli ciemi, apmet kārtējo loku apkārt Dambos dīķim. Dīķa rietumu krastā atrodas Kurtuvēnu ciems. Pa ciema galveno – P. Višinskio ielu Mežtaka sasniedz šī posma galamērķi
Mežtakas posms izvijas cauri Kurtuvēnu reģionālajam parkam, kas ir veidots mežu, ūdeņu un mitrāju aizsardzībai. Parka reljefs ir izteikti paugurains un Mežtaka iet pa maziem meža ceļiem, takām. Te ir sastopami boreālie (ziemeļu) meži, staignāju meži un purvaini meži, sugām bagāti egļu meži, neskarti purvi, pārejas purvi un slīkšņas, avoti un avoksnāji, dažāda tipa zālāji, sausas un mitras pļavas. Parkā ir liela sugu daudzveidība, izveidotas dabas izziņas takas. Ezeru krastos ir atpūtas vietas. Apmeklētāju centrs atrodas bijušajā Kurtuvēnu muižas ratnīcā. Kurtuvēnu apkaime ir iecienīta dažādu tradicionālo svētku svinēšanas vieta. Piemērots dabas izziņai, fotografēšanai, filmēšanai u.c.
72. posms. Aukštiškiai – Dengtiltis.
Cauri teiksmainajam Šimšas mežam
Šis maršruta posms ved pa Austrumžemaitijas augstieni. Mežtaka 5 km garumā izlokās cauri lauksaimniecības zemju ainavai, šķērso Šiauliai–Tauragė dzelzceļa līniju un cauri Šimša mežam Tytuvėnai reģionālajā parkā pa maziem meža ceļiem nonāk Ķaunoru ciemā. Cauri ciemam tā izved pa galveno – Draugystės ielu un pēc 0,5 km pagriežas pa kreisi uz ziemeļrietumiem (ceļš Nr. 2122), pēc 4 km sasniedzot Pašiaušė ciemu. Vēl pēc 4 km Mežtaka nolaižas Dubīsas ielejā un pagriežas pa kreisi, virzoties gar upes labo krastu. Pēc 0,5 km tā sasniedz posma galamērķi. Dengtiltis un nākamais Mežtakas posms atrodas Kurtuvēnu reģionālajā parkā.
Tītuvēnu reģionālajam parkam ir raksturīga ainavu daudzveidība – lieli mežu masīvi, purvi, ezeri, upītes. Šejienes reljefa veidotājs, tāpat kā citur Baltijas valstīs, ir bijis ledājs, kas atnesis un atstājis aiz sevis garas laukakmeņu grēdas. Parkā aug veci un dabiski boreālie (ziemeļu) meži, veci un jaukti platlapju meži ar ozoliem, liepām, kļavām, ošiem un gobām, sugām bagāti egļu meži, staignāju meži, nogāžu un gravu meži, purvaini meži un aluviālie (pārplūstošie) meži. Parkā esošās pļavas un tīrumi ir nozīmīga dzērvju atpūtas vieta migrāciju laikā, kad te pulcējās tūkstošiem putnu. Piemērota vieta dabas izziņai, ģeotūrismam u.c.
69. posms. Kirkšnovė – Kaulakiai.
Cauri Dubīsas reģionālajam parkam
Aptuveni 0,5 km aiz Kirkšnoves Mežtaka nogriežas pa kreisi no Ariogala–Betygala ceļa (Nr. 3504) un tālāk līdz pat galamērķim pie Raseiniai–Baisogala ceļa (Nr. 225) izvijas līdztekus Dubīsas upes līkumiem, kur palieņu pļavas ik pa brīdim nomaina nelieli mežu masīvi un mazi ciematiņi. Vietām paveras plaši skati uz augstajiem Dubīsas ielejas krastiem un pilskalniem. Šajā posmā ir izteikts reljefs – Mežtaka virzās pa stāvajām krasta nogāzēm augšup un lejup, sniedzot neparastu gājiena pieredzi. Šis ir posms gājējiem – “gardēžiem”!
Ainaviski izcils, skaists plašās Dubīsas ielejas posms, kura krastos ir liela dabas objektu, biotopu, sugu daudzveidība, kā arī daudzi kultūras pieminekļi - pilskalni, sakrālas celtnes, pieminekļi, muiža, muzejs, ūdendzirnavas u.c. Piemērota vieta dabas vērošanai, foto, videosesijām. Mežtakas posms ietilpst Dubīsas reģionālajā parkā.
65. posms. Lampedis – Kulautuva.
Gar Nemunas krastu
Pirmos 2 km Mežtaka līkumo gar Lampēdžu ūdenskrātuves ziemeļu krastu un iepretī kapsētai izved uz autoceļa. Pa ietvi gar ceļu turpinot gaitu Raudondvares virzienā, Mežtaka pēc 1,7 km šķērso Nevēžas upi pa Kaža Veverska tiltu. Pēc 0,6 km Mežtaka nogriežas pa kreisi uz Pakalnės ielu un iepretī Nevēžas upes ietekai Nemunas upē pa mazām taciņām virzās gar Nemunas labo krastu. Nemunas ielejas krastos redzamas senu pilskalnu vietas. Aiz Šilelis ciema Mežtaka turpinās pa gājēju/veloceliņu līdz Kulautuvas mazpilsētai, pirms kuras vēlreiz izmet loku pa mazu meža taku. Tālāk Mežtaka virzās pa Pušyno un V. Augustausko ielām, kur sasniedz šī posma galamērķi.
SVARĪGS. Kauņas pilsētu šķērsojošajos posmos marķējuma nav.
56. posms. Merkinė – Nemunaitis.
Pa Nemunas ieleju
Merķines pilsētā Mežtaka pa Seinų ielu dodas Nemunas virzienā, pagriežas pa labi un nonāk pie skatu torņa. No tā paveras izcila ainava pāri plašajai upes ielejai un salai Nemunas upē, kuru nogana mājlopi. Vairāk kā 3 km garumā Mežtaka virzās tuvu stāvajām Nemunas ielejas krasta nogāzēm, tad strauji pagriežas uz ziemeļiem un tālāk pa maziem meža ceļiem rietumu virzienā aizved līdz Netiesos un Druskininku ciemiem. Aiz Druskininkai ciema tā šķērso šajā posmā lielāko atklāto apvidu ar skaistiem skatiem. Turpmāk Mežtaka virzās līdztekus Nemunas ielejai, taču pati upe no takas nav saskatāma. Vietām ceļā ir pauguri ar stāvām nogāzēm. Pie Vangelonys ciema Mežtaka atkal iznāk klajākā vietā, šķērso nelielu meža masīvu un pa Vangelonių un Saulėtekio ielām sasniedz Nemunaitis ciema galveno ielu. Šī posma daļa no Merķines līdz Druskininku ciemam atrodas Dzūkijas Nacionālajā parkā.
Garš, mežiem klāts un vientuļš Mežtakas posms, kas pirmo pusi ved pa Dzūkijas Nacionālā parka teritoriju, virzīdamies līdztekus (vietām attālinoties, vietām - pietuvojoties) Nemunas plašajai ielejai. Piemērota vieta dabas izziņai - putnu, augu, kukaiņu vērošanai, ainavu (no skatu torņa) fotografēšanai, sēņošanai un ogošanai.
55. posms. Žiogeliai – Merkinė.
Cauri Dzūkijas Nacionālajam parkam
Līdz pat Merkys upes ietekai Nemunā Mežtaka ved gar Nemunas upes ielejas krastiem, ko Dainavas zemienes (Dainavos lyguma) apvidū ieskauj plašie un skaistie Dzūkijas meži. Ik pa brīdim mežu masīvā ir atklātas vietas, kurās izvietojušies nelieli ciemi. Pie Česukai ciema Mežtaka met lielu loku apkārt Merķes ietekai Nemunas upē, jo tuvākais tilts atrodas uz A4 ceļa. Šeit redzamas iespaidīgas ainavas pāri plašajai un dziļajai Merķes ielejai. Šķērsojusi Merķi, Mežtaka pa mazu lauku ceļu gar upes kreiso krastu aizstiepjas līdz Merķines pilskalnam, no kura paveras viena no skaistākajām Dienvidlietuvas ainavām. Pa mazajām un līkumainajām Merķines ieliņām (Piliakalnio, V. Sladkevičiaus, S. Dariaus ir S. Girėno) Mežtaka sasniedz ciema centru. Šis Mežtakas posms ietilpst Dzūkijas Nacionālajā parkā.
Ainaviski skaists, mežiem klāts Mežtakas posms, kas vijas cauri Dzūkijas Nacionālajam parkam un Nemunas - lielākās Lietuvas upes ielejai. Posma nobeigumā šķērso Merkys upi, gar tās krastiem aizvezdama līdz Merķines pilskalnam, no kura paveras viens no skaistākajiem Dzūkijas skatiem uz divu upju - Nemunas un Merkys satekai. Piemērots posms sēņošanai un ogošanai.
53. posms. Trikojis – Didžiasalis.
Meža veltēm – sēnēm un ogām bagātie meži
No Trikojis ezera un Bertašiūnai ciema Mežtaka pa ceļu Nr. 2517 virzās uz dienvidiem, šķērso Leipalingis – Kapčiamiestis ceļu (Nr. 2505) un Viktarinas ciemu. Tālāk tā apmet loku Stirtos ezeram un pa meža ceļiem ved cauri plašam meža masīvam, kur vietām redzamas klajākas ainavas un nelieli ciemi. Vasarā mežā bagātīgi aug mellenes un sēnes. Mežtaka šķērso caurteku, kas savieno Baltajis Bilsas un Juodajis Bilsas ezerus, paceļas stāvā ezera krastā un pagriežas uz dienvidiem. No šīs vietas ir saskatāms Didžiasalis ciems. Posms no Trikojis ezera līdz Viktarinas ciemam ietilpst Veisiejai reģionālā parka teritorijā.
52. posms. Veisiejai – Trikojis.
Cauri Veisiejai reģionālajam parkam
Izejot no Veisiejai pilsētiņas centra, Mežtaka šķērso Veisiejis ezera caurteku, tad pa Vytauto, Turgaus un Leipalingio (ceļš Nr. 134) ielām aizved līdz Snaiginas ezera krastam, kur atrodas skatu tornis un atpūtas vietas. Šķērsojusi nelielu meža masīvu Veisiejai pievārtē, Mežtaka aptuveni 1,4 km ved gar Veisiejai – Barčiai (Nr. 2529) ceļu, tad pagriežas pa labi. Tālāk tā turpinās caur skaistu priežu mežu līdztekus Ančia ezeram, kura apkaime ir bagāta ar ogām un sēnēm. Pagriežoties austrumu virzienā, Mežtaka no dienvidiem tuvojas Barčiai ciemam, un tālāk līdz Trikojis ezeram ved cauri labības laukiem. Pie Trikojis ezera līča Mežtaka šķērso meža puduri, no tā iznākot pie ceļa Nr. 2517. Šis Mežtakas posms ietilpst Veisieju reģionālajā parkā.
47. posms. Kabernēme (Kaberneeme) – Jēlehtme (Jõelähtme).
Gar Jegalas (Jägala) upes krastiem
No Kabernēmes maršruts ved pa mežu, kur vērojami akmeņu krāvumi, kas radušies pēdējā ledus laikmetā. Tālāk Mežtaka uzvijas 20 m augstumā un ved gar bijušo Ancilus ezera krastu. Pirms ierašanās Kalevi-Līvas (Kalevi-Liiva) holokausta memoriālā, taka šķērso Kaberlas–Kabernēmes ceļu un ved pa Kaberlas strauta ieleju. Tālāk Mežtaka turpinās līdz Linnamē (Linnamäe) HES un trošu tiltam, gar seno Linnamē pilskalnu maršruts ved gar Jegalas upes labo krastu līdz Jegalas ūdenskritumam. 500 metrus uz augšu no ūdenskrituma atrodas Suka tilts, kuru šķērsojot, nonāk upes pretējā krastā. Tālāk Mežtaka izved cauri Kogi ciemam un nonāk Jēlehtmē.
45. posms. Loksa - Tsitre.
Cauri Jumindas pussalas mežiem un purviem
Šajā dienā Mežtaka šķērso Jumindas pussalu. Pametusi Loksu, Mežtaka pēc 7 km pagriežas garām padomju laiku militārajam objektam – Haras zemūdeņu ostai. Lai apmeklētu ostu (ieeja par maksu), ir jānoiet vēl 2 kilometri. Tālāk Mežtaka šķērso izcili skaistu mežu un purvu apgabalu, kura rietumu galā slejas augstas, mežiem apaugušas smilšu kāpas. Tālākajā posmā no Pedaspea līdz Tsitrei tā seko ceļa malai, pirms Tsitres pietuvojoties nelielam Ziemeļigaunijas glinta posmam, kura ziemeļgalā atrodas Mūksi (Muuksi) pilskalns. Tsitres atpūtas vieta atrodas 0,2 km attālumā no jūras.
Mežtakas posma vidusdaļā atrodas viena no skaistākajām Lahemā Nacionālā parka izziņas takām - Majakivi - Pikanemmes taka, kas iepazīstina ar mežu un purvu biotopiem, dabas daudzveidību un ainavu no skatu torņa, kas uzcelts uz augstas iekšzemes kāpas. Piemērots posms ogošanai, sēņošanai, dabas izziņai mežā un piekrastē.
43. posms. Kesmu (Käsmu) – Vīnistu (Viinistu).
Kesmu pussalas dižakmeņu valstībā
Pirmo trešdaļu no šī posma Mežtaka iet cauri Kesmu pussalai, kas atgādina teiksmainu pasaku vietu ar mežainām kāpām un sūnām apaugušiem akmeņu laukiem. Pie Eru tā 2 km garumā iet gar Vesu (Võsu) – Kotkas ceļu, izlokās cauri Vihaso (Vihasoo) ciemam un tālāk seko ceļmalai, no kuras vietām var redzēt Eru līci un Kesmu pussalu. Posmā apskatāmi vieni no iespaidīgākajiem Lahemā Nacionālā parka akmeņiem – Tammispea un Jāņa-Toma (Jaani-Tooma Suurkivi) dižakmeņi, kuri atgādina milzīgus klints bluķus. No Vīnistu jūrā labi saskatāma Mohni sala ar bāku.
42. posms. Oandu – Kesmu (Käsmu).
Kesmu kapteiņu ciems un burinieku būves vieta
Posmā no Oandu līdz Vesu (Võsu) Mežtaka ap 9 km garumā ved pa skaistu, mežiem klātu iekšzemes kāpu apvidu, kur uz priedēm vietām redzamas sveķu ieguves ailes. Sveķus Baltijas valstīs šādā veidā ieguva līdz pat 20. gs. 60.–70. gadiem. Koki ir bagātīgi apauguši ar ķērpjiem, kas liecina, ka gaiss ir tīrs. Rudenī takas malas izrotās sēnes un mellenes. Izmetusi loku cauri Vesu (Võsu) ciemam (populārs kūrorts), Mežtaka pa skaistu piekrastes mežu promenādi aizved līdz Kesmu ciemam. Ir vērts aiziet līdz kilometru attālajiem Vanajiri (Vana-Jüri) akmeņiem pussalas galā un izstaigāt Kesmu vēsturiskās vietas.
Mežtaka posma sākumdaļā virzās pa ainaviski skaistu iekšzemes kāpu masīvu un pilnībā attaisno Mežtakas nosaukumu. Pie Võsu tā iznāk pie jūras un līdz pat Käsmu ciemam virzās pa gājēju - veloceliņu. Käsmu ciema apkaime ir izcili ainaviska daudzo, iespaidīgo laukakmeņu dēļ, kas iegūluši gan mežā, gan māju pagalmos, gan jūrā, gan jūras krastā. Piemērota vieta ģeotūrismam, sēņošanai, ogošanai, pastaigām un meža daudzveidības iepazīšanai.
41. posms. Eisma - Oandu.
Pa Lahemā nacionālā parka takām
Aiz Vainupea ciema Mežtaka šķērso pirmā Igaunijas nacionālā parka – Lahemā (Lahemaa), kas tulkojumā no igauņu valodas nozīmē “Līču zeme”, – robežu. Kopā piecas ar pusi dienas Mežtaka turpmāk met lokus pa pussalām un līčiem izroboto Lahemā Nacionālā parka piekrasti, iepazīstinot ar tā nozīmīgākajām dabas un kultūrvēsturiskajām vērtībām. Nacionālajā parkā ir jāievēro iekšējās kārtības noteikumi. Šajā dienā Mežtaka iet pa skaistiem un klusiem piekrastes mežiem, kur rudenī bagātīgi aug sēnes. Tā šķērso ainavisko Altjas zvejniekciemu. Posma noslēgumā – Oandu – atrodas Igaunijas valsts mežu (RMK) apmeklētāju centrs, kur var iegūt informāciju par mežu biotopiem un mežu apsaimniekošanas tradīcijām.
36. posms. Toila - Saka.
Ainaviskā Ziemeļigaunijas glinta daļa starp Toilu un Saku
Viens no neparastākajiem Ziemeļigaunijas Mežtakas posmiem, kas piemērotos laika apstākļos ved pa iespaidīgā Ziemeļigaunijas glinta pakāji, bet Valastes un Sakas ciemos paceļas glinta augšpusē, atklādams skaistas ainavas uz Somu līci no t. s. Viru pacēluma. Sakas – Ontikas – Toilas posmā (ap 23 km garš) Ziemeļigaunijas glinta maksimālais augstums sasniedz 55 m. Skaidrā laikā no Ziemeļigaunijas glinta malas var redzēt 50 km attālās salas – Lielo un Mazo Tītarsāri (Suur Tütarsaar; Väike Tütarsaar), kas pieder Krievijai.
Raksturīgākā Ziemeļigaunijas glinta daļa atrodas starp Toilu un Ontiku. Glinta piekājes meži ir interesanti no botāniskā viedokļa, jo šeit dominē platlapju koku sugas. Pie Valastes, šejienes augu valsts iepazīšanai, izveidota dabas izziņas taka. Piemērots posms foto, video sesijām. Aukstās ziemās Valastes ūdenskrituma ūdeņi, kā arī avoti, kas izplūst no glinta slāņiem sasalst, veidojot milzīgas lāstekas un neparastas ledus formas. Laba vieta ģeotūrismam, dažādu iežu un fosiliju iepazīšanai un fotografēšanai.
35. posms. Vasavere - Toila.
Ceļā uz klinšaino Ziemeļigaunijas krastu pie Toilas
Aiz Vasaveres Mežtaka vēl īsu brīdi izlokās pa Kurtnas aizsargājamo ainavu apvidu, apjož kūdrā izstrādātu purvu masīvu, šķērso Oru pilsētu un, apmetusi loku apkārt Vokas upes ielejai, nonāk pie Baltijas jūras, kur pagriežas uz rietumiem. Šeit, Somu līča krastā, paceļas t. s. Ziemeļigaunijas glints – stāva, klinšaina un ar mežu apaugusi kāple, kas ar īsākiem vai garākiem pārtraukumiem stiepjas līdz Tallinai un tālāk līdz Rietumigaunijas salām. Mežtaka iet pa glinta augšpusi, nolaizdamās upju ielejās. Toilas-Oru parkā tā šķērso dziļo un plašo Pihajegi (Pühajõgi) ieleju un nonāk Toilā – populārā piekrastes kūrortā.
Šī Mežtakas posma pēdējā daļa ved gar Somu līču krastu un Ziemeļigaunijas glintu, kuru izrobo daudzas, dziļas mazo upīšu gravas. Toilas - Oru aizsargājamo ainavu apvidus un parks, ko šķērso dziļā Pihajegi upe, ir vienreizējs ainaviskuma un sugu daudzveidības ziņā. Piemērota vieta ainavu baudīšanai, fotografēšanai, augu un putnu izziņai.
34. posms. Kuremē (Kuremäe) – Vasavere.
Pa Kurtnas aizsargājamo ainavu apvidu
Pametusi Kuremē klostera kalnu, Mežtaka šķērso izcili ainavisko Kurtnas aizsargājamo ainavu apvidu (ietilpst Alutaguses Nacionālajā parkā), kur starp skaistiem, gaišiem skujkoku mežiem iegūlušas daudzo ezeriņu zilās acis (kopā 42 ezeri, lielākais blīvums Igaunijā). Mitrākās vietās ir izveidotas koka laipas, bet grāvjus un mazas upītes šķērso koka tiltiņi. Alutaguses Sporta un atpūtas centra apkaimē izveidots pastaigu un nūjošanas taku tīkls.
Izcili ainavisks Mežtakas posms, kas izved cauri daļai no Alataguses Nacionālā parka un Kurtnas aizsargājamo ainavu apvidum, kas bagāts ar ledāja veidotiem pauguriem, starp kuriem iegūluši daudzi ezeri. Piemērota vieta dažāda garuma pastaigām, pārgājieniem, atpūtai pie ezeriem un peldēm, sēņošanai, ogošanai, putnu vērošanai un augu un sēņu valsts izziņai.
33. posms. Remniku – Kuremē (Kuremäe).
Cauri Igaunijas jaunākajam - Alutaguses nacionālajam parkam
Mežtaka šajā un nākamajā dienā izvijas cauri jaunākajam Igaunijas nacionālajam parkam – Alutaguses Nacionālajam parkam (precīzāk – atsevišķām un plašākā apkārtnē izveidotām šī parka daļām), kas dibināts 2018. gadā. Parka svarīgākais mērķis ir Igaunijas lielāko skujkoku mežu un purvu apgabalu aizsardzība. Šis ir arī viens no mazapdzīvotākajiem ziemeļaustrumu Igaunijas apvidiem.
Mežtaka šajā un nākamajā dienā izvijas cauri jaunākajam Igaunijas nacionālajam parkam – Alutaguses Nacionālajam parkam, kas dibināts 2018. gadā. Parka izveides mērķis ir Igaunijas lielāko skujkoku mežu un purvu apgabalu aizsardzība. Šis ir arī viens no mazapdzīvotākajiem ziemeļaustrumu Igaunijas apvidiem. Piemērota vieta sēņošanai, ogošanai, putnu, zvēru (t.sk. - lāča) vērošanai.
31. posms. Lohusū (Lohusuu) – Kuru.
Cauri sēņu un ogu mežiem Peipusa ziemeļkrastā
Šī Mežtakas posma pirmā puse ved pa skaistiem skujkoku mežiem, īpaši Jerveveljas (Järvevälja) aizsargājamo ainavu apvidū, kur taku no ziemeļiem ietver skaistas kāpas, bet no dienvidiem – augstais purvs. Rannapungerjā (Rannapungerja) vērts piestāt pie kioska un nopirkt kūpinātās zivis – Peipusa repšus (igauniski – rääbis) un vietējos lauku labumus. Rannapungerjas upi taka šķērso pa autoceļa tiltu un pie Kauksi iznāk Peipusa (Peipsi järv) krastā. Šeit ir atpūtas vieta, kur var notiesāt pirktās zivis. Šīs un nākamās dienas posmā Peipusa krasts atgādina lielisku jūras pludmali ar skaistām, priedēm apaugušām kāpām.
Mežtaka ved cauri skaistiem priežu mežiem, kas klāj kāpu. Starpkāpu ieplakās izveidojušies nelieli purvi. Kopumā vietas piemērotas sēņošanai, ogošanai, dažāda garuma pārgājieniem, pastaigām. Peipusa ezera krastā izveidojušies skaisti, ar priežu mežu apauguši kāpu masīvi un plašas, smilšainas pludmales. Šeit var nobaudīt Peipusa sīgu un citas zivis.
24. posms. Lēniste (Lääniste) – Kavastu.
Pāri Emajegi (Emajõgi) ar vienīgo Igaunijas pārceltuvi
Lielākā šī Mežtakas posma daļa ved cauri neapdzīvotam mežu apgabalam, kas izvietojies rietumos no Emajē-Sūrso (Emajõe-Suursoo) mitrāja, kura aizsardzībai izveidots dabas liegums Peipsivēre (Peipsiveere). Pie Kastres (Kastre) ciema Mežtaka atgriežas “civilizācijā” un gājēji, šķērsojot Emajegi upi ar vietējā pārcēlāja palīdzību, nonāk Kavastu ciemā. 3,5 km attālumā no Kavastu atrodas Peipsivēres Apmeklētāju centrs un dabas taka.
Posmā no Lēnistes līdz Kavastu Mežtaka izlokās cauri atklātām ainavām un jauktiem mežiem. Uz austrumiem no Mežtakas plešas lielākā Igaunijas dabas lieguma zona Peipsivēre, kas aptver Ahjas upes mitrāju, Emajegi upes lejteci un Kosas upi līdz Pīrisāres salai Peipusa ezerā. Ja šajā apkaimē uzturas ekstra 1 - 2 dienas, tad to var lieliski apvienot ar putnu un zvēru vērošanu un mitrāju (Emajē mācību taka u.c.) izziņu.
21. posms. Verska (Värska) – Ristipalo.
Verska – vēsturiskais kūrorts
Pametusi Versku, Mežtaka pagriežas uz ziemeļrietumiem un īsu brīdi aizlokās netālu no Pleskavas ezera (Pihkva järv) Verskas līča. Izmetusi loku cauri lielākam mežu masīvam, tā iznāk pie Laosinas (Laossina) ciema, kur var iepazīt Setu reliģiskās tradīcijas. Mežtaka šajā posmā iet pa Peipusa (Peipsi) zemieni, tādēļ apkaime ir līdzena, un zemi šeit izmanto galvenokārt lauksaimniecībā. Šķērsojusi Vehandu (Võhandu) upi pie Vēpsu (Võõpsu) ciema, Mežtaka pagriežas uz Repinas (Räpina) pusi.
20. posms. Kolodavitsa – Verska (Värska).
Vēstures mantojums un dzīvās tradīcijas Setu zemē
Mežtaka ved cauri plašajiem Setu zemes jeb Setomā (Setomaa) mežiem, gar purvu malām un cauri virsājiem, kas septembrī iegūst pasakaini violetus krāsu toņus. Šis ir mazapdzīvots apvidus, kur gājējs sajutīs ciešu saikni ar savvaļas dabu. Pie Ersavas (Õrsava) ezera Mežtaka šķērso gājēju tiltiņus, apmetot loku ezeram, līdz nonāk Verskas centrā. Arī šajā posmā ir iespēja izbaudīt Setu zemes tradīcijas, ēdienu un dzērienus.
Maršruta vidusdaļā - mežains posms, kur Mežtaka vijas cauri Mustojas (Mustoja) aizsargājamo ainavu apvidum. Šī ir Igaunijas lielākā pauguriem un pacēlumiem klātā teritorija, kur redzamas gan ezeru ieplakas, gan Mustojas upes senleja. Te sastopami virsāji un sausi priežu meži, kā arī mežaini un skraji purvi ar lielām purvu salām. Apkārtnes augāju smagi skāruši plaši mežu ugunsgrēki, no kuriem pēdējais izcēlās 1963. gadā, kad mežs dega gandrīz 600 hektāru platībā. Laiku pa laikam ugunsgrēku rezultātā mežus aizstāj virsāji. Piemērota vieta zvēru un putnu vērošanai.
19. posms. Vanavastselīna (Vana-Vastseliina) – Kolodavitsa.
Gar straujākās Igaunijas upes Piuzas (Piusa) krastiem
Mežtakas posma pirmā trešdaļa izlokās pa skaistās Piuzas upes ielejas takām, bet pie Hermas (Härma) ciema pagriežas uz Obinitsu (Obinitsa), kas ir nozīmīgs Setu zemes jeb Setomā (Setomaa) kultūras centrs. Šeit ir vērts izbaudīt vietējās Setu tradīcijas. Aiz Obinitsas Mežtaka atkal vijas cauri skaistiem priežu mežiem ar virsājiem, vēlreiz nolaižas dziļajā Piuzas ielejā un pie Piuzas alām pagriežas austrumu virzienā. Tālāk tā seko Piuzas ielejas kreisā krasta nogāzei, līdz sasniedz nākamo orientieri – autoceļu un dzelzceļa līnijas pirms Koidulas dzelzceļa stacijas.
17. posms. Hānja (Haanja) – Tsīstre (Tsiistre).
Pa Hānjas augstienes līkumainajiem ceļiem
Mežtaka ved lejup no Hānjas augstienes augstākās vietas, apmet loku ap Vasknas ezera dienviddaļu un aizved tālāk pa maziem lauku ceļiem, kurus ieskauj atsevišķas viensētas un nelielu zemnieku saimniecību puduri. Daudzie pauguri ir apauguši ar mežu, bet to lēzenākajās nogāzēs ir iekopti lauciņi. Pie Tsīstres ciema ir vairāk lauksaimniecībā izmantojamās zemes, un apkaimes ainavā vasaras otrā pusē redzami skaisti briestošas labības lauki.
Mežtakas posms ietilpst Hānjas dabas parkā, kas dibināts ledāja veidotās Hānjas augstienes ainavas aizsardzībai. Parkā atrodas augstākā virsotne Baltijas valstīs – Lielais Munameģis (318 m). Lielā Munameģa nogāzes sedz dabisks vecs boreālais egļu mežs. Piemērota vieta ainavas fotografēšanai, filmēšanai, fotosesijām, dabas izziņai.
16. posms. Logamē (Loogamäe) – Hānja (Haanja).
Ceļā uz Baltijas valstu augstāko punktu - Lielo Munameģi
Šķērsojot Latvijas/Igaunijas robežu pa mazu, vietējo cilvēku iemītu celiņu, Mežtaka pa lauku ceļiem aizlokās tālāk cauri nelieliem ciematiem, gar retām viensētām, līdz pamazām paceļas augšup pa Hānjas augstienes rietumu nogāzi līdz Lielā Munameģa – Suur Munamägi (tulkojumā no igauņu valodas „lielais olas kalns”) – pakājei. Visā Mežtakas maršrutā no Rīgas līdz Tallinai šī ir augstākā vieta. Te ir vērts uzkavēties ilgāku mirkli, lai izbaudītu Hānjas ainavas un vietējo ēdienu.
Mežtakas posms ietilpst Hānjas dabas parkā, kas dibināts ledāja veidotās Hānjas augstienes ainavas aizsardzībai. Parkā atrodas augstākā virsotne Baltijas valstīs – Lielais Munameģis (318 m). Lielā Munameģa nogāzes sedz dabisks vecs boreālais egļu mežs. Piemērota vieta ainavas fotografēšanai, filmēšanai, fotosesijām, dabas izziņai.
15. posms. Ape – Paganamā – Korneti – Latvijas/Igaunijas robeža.
Cauri Kornetu-Peļļu vagai un Paganamā jeb Velna zemei
Pametusi Api, Mežtaka pirmos kilometrus vijas pa paugurainām lauksaimniecības zemju ainavām, tad atkal ieskrien lielā mežu masīvā, ko pārtrauc tikai daudzo ezeriņu un ezeru zilie spoguļi. Aiz Peļļiem Mežtaka sakrīt ar Peļļu taku, šķērso Latvijas/Igaunijas robežu un 2 km izvijas gar Smilšāja, Sūnekļa un Ilgāja ezera krastiem Igaunijas pusē, ko sauc par Paganamā (tulkojumā – Velna zeme). Šeit tā nolaižas t. s. Kornetu-Peļļu subglaciālajā iegultnē, kas ir viena no iespaidīgākajām Latvijas gravām. Pie Ilgāja Mežtaka atkal atgriežas Latvijā un pa izteikti paugurainu apvidu aizved līdz Drusku pilskalnam, kas sasniedzams, kāpjot pa stāvu taku. Kornetos Mežtaka atkal „nolaižas” lejā. No Kornetu centra līdz Latvijas/Igaunijas robežai ir nepilni 3 km. Pa ceļam vērojamas skaistas ainavas Lielā un Mazā Baltiņa krastos. Posms atrodas aizsargājamo ainavu apvidū „Veclaicene”.
Ainavisks Mežtakas posms, kas šķērso daļu no Alūksnes augstienes un Kornetu - Peļļu ledāja veidoto iegultni, atklājot skaistas pauguraiņu un ezeru ainavas, t.sk. no skatu torņiem. Nelielā posmā sakrīt ar Kornetu - Peļļu dabas izziņas takām (arī Igaunijas pusē esošās Paganamā takas) un Drusku pilskalna taku. Piemērota vieta ainavas un dabas vērošanai, fotografēšanai, sēņošanai un ogošanai.
11. posms. Spicu tilts - Zaķi.
Pa ainavisko Cirgaļu kāpu apgabalu
Mežtaka šķērso Spicu tiltu un aizlokās līdz četriem Kokšu ezeriem (ap 4 km), ko virknē savieno mazs strauts. To apkaimē ir izveidotas atpūtas un telts vietas un dabas izziņas taka. Te ir skaistas ainavas un lieliski sēņu meži. Aiz pēdējā no Kokšu ezeriem – Dibena ezera – pēc pusotras līdz divu stundu gājiena nokļūstam Cirgaļu kāpu masīvā, ko šķērsojam ziemeļu–dienvidu virzienā. Arī tālākais Mežtakas posms šķērso lielu mežu apgabalu, kur redzama kāda savrupa viensēta vai mazs ezeriņš. Posms beidzas mazā ciematā ar nosaukumu Zaķi, kur nav pakalpojumu, tādēļ, plānojot gājienu, ir jāpārdomā loģistika un nakšņošanas iespējas. Posms atrodas aizsargājamo ainavu apvidū „Ziemeļgauja”.
Mežtaka vijas cauri Ziemeļgaujas aizsargājamo ainavu apvidum, kam raksturīgi plaši priežu mežu masīvi ar iekšzemes kāpām (ainaviski skaistākais posms Ziemeļgaujā). Piemērota vieta ainavu, zvēru un putnu vērošanai, sēņošanai un ogošanai. Nelielā posmā sakrīt ar Kokšu dabas takām. Tā kā Mežtaka šķērso saimnieciski izmantojamus mežus, vietām notiek mežistrāde.
10. posms. Strenči - Spicu tilts.
Cauri skaistajiem Vidzemes sēņu un ogu mežiem
Mežtakas sākums šajā posmā sakrīt ar Gaujas dabas taku, kas ved gar pašu upes krastu. Mežtaka divās vietās (pirms Sedas pagrieziena un Kaučiem) šķērso A3 ceļu (uzmanīgi!) un turpinās pa maziem meža ceļiem, gar smilšu-grants karjeru, bet pie Oliņu pagrieziena izved uz grantēta ceļa. Pēc 3,5 km gājuma pa to atkal jāpagriežas pa labi, un turpmākais maršruts līdz Spicu tiltam ved pa maziem un nomaļiem meža ceļiem, kur aiz t. s. Zemās salas atrodas viens no skaistākajiem aizsargājamo ainavu apvidus „Ziemeļgauja” skatiem. Posma galapunktā, kur ceļš P24 šķērso Spicu tiltu, ir izveidota atpūtas vieta un ūdenstūristu apmetne.
8. posms. Caunītes - Valmiera.
Ceļā uz Valmieru – “Zaļo pilsētu”
No „Caunītēm” Mežtaka ved pa skaistiem priežu siliem un mētrājiem, pāri vai apkārt pakalniem un nogāzēm. No Sietiņieža paveras viens no skaistākajiem Gaujas skatiem, un te ir vērts izstaigāt Sietiņieža dabas taku. Tālākais maršruts līdz pat Valmieras pievārtei ved pa mežiem, garām nelielām viensētām. Aiz Valmieras apvedceļa Mežtaka ved pa pilsētas ietvēm, bet pēdējo posmu no tautā iesauktā „Dzelzīša” (bijušā šaursliežu dzelzceļa tilta) līdz pat Cēsu ielai – pa mazām Gaujas krasta koku ieskautām takām un ceļmalu.
Posms izvijas cauri Gaujas Nacionālajam parkam. Vietām paveras plaši skati uz devona perioda smilšakmens atsegumiem Gaujas un to pieteku krastos, kuros atrodas daudzi kultūras un vēstures pieminekļi. Gaujas NP ir piemērots augu, kukaiņu, zvēru, putnu izziņai. Rudeņos var vērot migrējošos lašus, apmeklēt parka dabas un izziņas takas. Caunīšu - Valmieras posmā atrodas viens no iespaidīgākajiem senlejas devona perioda atsegumiem Sietiņiezis, kura apskates nolūkos ir izveidota dabas taka.
7. posms. Cēsis - Caunītes.
Iespaidīgie smilšakmens atsegumi Gaujas krastos
Līdz ūdenstūristu apmetnei „Lenči” Mežtaka ved pa nelieliem – mežu, Gaujas loku un vecupju ieskautiem – ceļiem un takām, bet pirms Ērģeļu klintīm tā iekļaujas apkaimes izteiktajā reljefā, ievērojami „ceļoties” un „krītot” mazu strautu izvagotajā Gaujas senlejas krasta nogāzē. Aiz Ērģeļu klintīm Mežtaka mazu brīdi pagriežas atpakaļ Cēsu virzienā, bet Pieškalnos – uz Rāmniekiem, pie kuriem pa tiltu šķērso Gauju. Aiz ūdenstūristu apmetnes „Jāņrāmis” Mežtaka pilnībā attaisno savu nosaukumu, turpmākos kilometrus līkumojot pa skaistu, gaišu skujkoku mežu, līdz sasniedz „Caunītes”, pie kurām atrodas viena no Gaujas krastu skaistākajām atpūtas vietām.
Mežtaka vijas cauri Gaujas Nacionālajam parkam. Gaujas NP ir piemērots augu, kukaiņu, zvēru, putnu izziņai. Rudeņos var vērot migrējošos lašus, apmeklēt parka dabas un izziņas takas. Cēsu - Caunīšu posmā atrodas viens no iespaidīgākajiem Gaujas senlejas devona perioda smilšakmens atsegumiem - Ērģeļu klintis, kuru apkaimē ir izveidota dabas taka.
6. posms. Līgatne - Cēsis.
Pa veco Cēsu ceļu cauri Amatas ielejai
Viens no ainaviski skaistākajiem Mežtakas posmiem ved cauri vēsturiskajam Līgatnes papīrfabrikas ciematam, gar Spriņģu iezi izlīkumo pa Skaļupes takām un Mitoloģisko taku, iegriežoties vienā no Dzelzs priekškara slepenākajiem objektiem – Padomju bunkurā, tad turpinās pa ceļu gar Roču rezervātu, šķērso Amatu, pa kuras ģeoloģisko taku (skaistākais un klinšainākais Amatas posms) nonāk līdz Zvārtes iezim. Tālāk Mežtaka uzskrien Amatas ielejas augstajā krastā un pa vēsturisko Cēsu–Rīgas „lielceļu” (tagad – mazs lauku un meža ceļš ar vecajiem ceļa stabiem) aiziet līdz Rakšiem, atkal paceļas Vāļukalnos un no Ozolkalna gar Gaujas krastu izlīkumo Cīrulīšu dabas takās, kas bagātas ar smilšakmens klintīm un avotiem. Pie Gaujas ielas tas beidzas, taču ceļinieki pa šo ielu var aiziet līdz 2,8 km attālajai Cēsu vecpilsētai, vēl vienu dienu pavadīt Cēsīs un tad turpināt maršrutu.
Posms šķērso Gaujas Nacionālo parku. Vietām paveras plaši skati uz Gaujas senleju un devona perioda smilšakmens atsegumiem Gaujas un to pieteku krastos, kuros atrodas daudzi kultūras un vēstures pieminekļi. Gaujas NP ir piemērots augu, kukaiņu, zvēru, putnu izziņai. Rudeņos var vērot migrējošos lašus, apmeklēt parka dabas un izziņas takas, sēņot, ogot. Līgatnes - Cēsu posms ir ainaviski daudzveidīgs, jo iet gar Gaujas un Amatas - Latvijas pavasara straujupes krastiem ar daudziem smilšakmens atsegumiem un Zvārtes iezi - vienu no populārākajiem Nacionālā parka devona perioda atsegumiem.
5. posms. Sigulda - Līgatne.
Gaujas Nacionālā parka sirdī
Izmetusi loku cauri Siguldai, Mežtaka gar Vējupītes gravas kreisā krasta augšdaļu nonāk līdz Paradīzes kalnam, no kura pa stāvām kāpnēm ved lejup Gaujas senlejā un Vējupītes gravā. Lielāko daļu no tālākā maršruta Mežtaka virzās pa mazām, vientuļām meža takām un cauri nelielām pļavām (jūnijā zied sveķenes), šķērsojot daudzu mazo upīšu gravas, kuru krastos slejas smilšakmens atsegumi. Posma pēdējie seši kilometri virzās pa nelielu ceļu gar Līgatnes dabas takām. Pirms Līgatnes Mežtaka paceļas augšup pa Gaujas senlejas nogāzi, bet Līgatnē atkal nolaižas Līgatnes upītes dziļajā gravā, kuras krastos izvietojies bijušās Līgatnes papīrfabrikas ciemats.
Posms iet cauri Gaujas Nacionālajam parkam. Vietām paveras plaši skati uz Gaujas senleju un devona perioda smilšakmens atsegumiem Gaujas un to pieteku krastos, kuros atrodas daudzi kultūras un vēstures pieminekļi. Gaujas NP ir piemērots augu, kukaiņu, zvēru, putnu izziņai. Rudeņos var vērot migrējošos lašus, apmeklēt parka dabas un izziņas takas, sēņot, ogot. Siguldas - Līgatnes posms ir viens no "nomaļākajiem" parka teritorijā. Vērts apmeklēt Līgatnes dabas takas un iepazīt Latvijas savvaļas zvērus tajās.
4. posms. Rāmkalni - Sigulda.
Skaistākie Gaujas senlejas skati pie Siguldas
Aiz „Rāmkalniem” Mežtaka uzvijas augstajā Gaujas senlejas stāvkrastā un pa tā augšdaļu izved cauri Gaujas ciemam, līdz atkal nonāk lejā. Tālāk tā šķērso Lorupi un aizvijas gar Gaujas līkumiem līdz vienam no iespaidīgākajiem Gaujas atsegumiem – Velnalas klintīm, tad uzved Ķeizarskatā un apmet loku līdz Ķeizarkrēslam, Kaķīškalna „Mežakaķim” un Siguldas bobsleja un kamaniņu trasei, līdz sasniedz Siguldas centru.
Posms iet cauri Gaujas Nacionālajam parkam. Vietām paveras plaši skati uz Gaujas senleju un devona perioda smilšakmens atsegumiem Gaujas un to pieteku krastos, kuros atrodas daudzi kultūras un vēstures pieminekļi. Gaujas NP ir piemērots augu, kukaiņu, zvēru, putnu izziņai. Rudeņos var vērot migrējošos lašus, apmeklēt parka dabas un izziņas takas, sēņot, ogot. Rāmkalnu - Siguldas posmā viens no iespaidīgākajiem apskates objektiem ir Velnalas klintis.